Kokeilen mitä vaan. ―Ei, on sellaista mitä ei pidä kokeilla:
votkaa ja olutta sekaisin ja seksiä miehen kanssa.
Ja vasikkana olemista.
―Malja sille. ―Terveydeksi.
―Harlamov toimittaa puhtaampaa tavaraa, jonka mä laimennan.
Tuotto kolminkertainen.
Henrik Larsson, huumekauppias, joka tunnistaa Mannisen poliisiks.
Seis! ―Andrei...
―Olen poliisi.
Sinä suojaat selustani ja minä suojaan sinun.
"Musta kirja" ei ole oikea kirja.
Se on kovalevy, jossa on nimiä, päivä, rahasiirtoja.
Kaikki.
―Jos mä autan sua, sä autat mua. ―Tiedän tarkalleen, mitä sä tarviit.
Meillä on iso ongelma.
Kuka tiedon antoi? ― Tare.
―Ainoa side hänen ja minun välillä on...
―Nadja.
Minun pitäisi tappaa sinut.
―Entä se levy?
Jos minun on paettava, voisin viedä sen mennessäni.
Helvetti! ―Mitä nyt?
―Ulos täältä, heti!
Minä olen jo kuollut. Pystytkö tekemään mitä pitää!
Osaan tehdä uhrauksia.
Kun näin nämä, ymmärsin ettei Andrei sovi joukkoon.
Kun kysyin kuvista, hän ampui minua.
―Sinä ammuit ystävän.
―Tein mitä piti.
―Kerro minulle ensin, kun ensi kerran näet soluttautujan.
Tällaisissa asioissa meillä on tietyt perinteet.
―Sopiiko tämä sinulle?
―Sopii, teit oikein. ―Kiitos.
Mä haluan jäädä Pietariin. ―Mitä?
―Mä haluan nähdä ystävät. ―Sä voit tehdä sen joskus toiste.
Mä tarviin sua raja―asemalla.
Mun ei ois pitäny kieltää sua vetämästä kamaa.
Sä et oo oma ittes ilman sitä. ―En. En ole ollenkaan.
Mä teen semmosia asioita, mitä ei pitäisi tehdä, mitä en ikinä tekisi.
―Sä oot kuitenkin auttanu mua aika paljon sun kontakteillas.
―Kiitos.
―Sovittaisko, että hoidan sulle sen, mitä sä tarviit? Et ota kamaa muilta.
Et pääsis vetämään liikaa etkä tekemään typeryyksiä.
―Joo. Mä ymmärrän.
Kiitos, Kari.
Voin paljon paremmin.
―Mä luulen, että meidän pitäis tehdä jotain hauskaa yhdessä.
―Hauskaa... ―Voitais mennä ulos juhlimaan kunnolla tai jotain.
―Pidetään hauskaa.
Eiks voitais mennä jo kotiin? Alkaa tulla kylmä ja väsyttää.
―Kävellään vielä hetki.
―Eiks ois ihana jäädä tänne ja kattoo, miten isot laivat saapuu satamaan?
Sä oot mun ritarini. ―Jep. Mä oon sun ritari.
(Ruotsia:) Kyttä. ―Väärin.
―Rinkeby. ―Pitää paikkansa.
―Sä oot se vitun kyttä!
―En enää, sinun ansiostasi. ―Mitä?
―Minulla oli kaksi varoitusta ja kolmannesta sain potkut.
―Mitä olet tehnyt Kari Petolalle?
―Minä olen Kari Petola.
―Kun sait potkut poliisista, sinusta tuli roisto.
―Vaihdoin vain nimeä ja maata. Minä olen kontaktisi täällä.
―Miksi uskoisin sinua?
―Kysy Harlamovilta.
(Englantia:) ―Täällä on Henkke.
Se suomalainen kontakti Kari...
Voiko häneen luottaa?
Selvä on.
Et ole enää kyttä.
Kyllä tää on ihan hallittu kuvio.
―Sun hallitusta kuviostas pitäis alkaa saada muutakin tulosta ku kuluja.
Eihän näissä kuiteissa oo mitään järjenhiventä.
Naisten meikkejä, Ukko―Pekka―kivääri.
Suuri osa näyttää omin käsin rustatuilta.
―Ei kentällä oo aikaa keräillä oikeita kuitteja.
―Mut mä haluan jotain konkreettista.
Sä saat Mannisen kans vielä viikon, mut muista, ―
että jos tää homma kusee, joku siitä kantaa vastuun.
Ja se joku... en ole minä.
Tää putkiremontti tulee mahdollisimman pahaan aikaan.
Ei mulla oo tämmösiä rahoja. ―Eiks se tuu vastikkeisiin?
―Hyvä, kun pystyn maksaa niitä.
Ja millä rahalla mä evakkoon lähtisin?
―Mä en nyt pysty täältä käsin jeesaa. On pienet päivärahat.
―En mä sitä. Kun vaan...
Ei, ku unohda koko juttu. ―Siis mitä?
―Anna olla, anna olla. ―No ei, sano nyt.
―No, kun tällä... Nadjalla on semmonen käsitys, ―
että sulla vois olla rahaa kätkössä jossain.
―Niin? ―Jos on, niin nyt sillä ois oikea tarve.
―Voi herranjumala.
―Se ois paljon edullisempaa, kun sen vois maksaa kerralla.
Sähän sen kämpän lopulta perit. Vähän niin ku omaan sijoittaisit.
―Miten naiset luulee, että huumebisneksessä rikastuu?
―En minä tiedä, mutta televisiossa...
―Siinä rikastuu tasan kaks kaveria: se, joka myy eteenpäin, ―
ja se, joka vie kaman sinne, minne sitä ei saa viedä.
Ja raha pitää kierrättää "rehellisten" kauppojen läpi.
―Ei tarvitse hermostua. ―Näytänkö mä rikkaalta? Tai mun kaverit?
Ainoa hohto jakeluportaassa on, että sä oot sun asiakkailles jumala.
Suurin syy on siis raha.
―Mutta et näytä rikastuneen.
―Juoksupojat ei rikastu. Minä kerään pääomaa.
―Jos leikitään, että uskoisin sinua, ―
niin minulla voisi olla ehdotus.
―Minä kuuntelen.
―Minua etsitään kaikkialla Euroopassa, ―
joten minunkin pitää vaihtaa nimeä ja maata.
Mutta minulla ei ole aikaa kerätä pääomaa.
Minun pitää saada kaikki kerralla.
―Oletko ihan hullu?
Aiotko purra ruokkivaa kättä?
―Itsehän sinä sanoit, ettei juoksupojat rikastu.
―Venäläiset ei tykkää tästä.
Jos me leikitään, että minua kiinnostaa, ―
niin mikä on ehdotuksesi?
Tarmo Kuusistolle on oppimateriaalia.
―Kiitti.
Mitä Tuomisto häiriköi? ―Se tekee mitä tahansa edistääkseen uraansa.
―Mut miks se häiritsee meitä? Me ollaan samalla puolella.
―Ei olla kun mainetta ja kunniaa jaetaan.
Tuomistolla on muuta tavoitteena kuin poliisin eläke.
Se antoi sulle viikon. ―Älä?
Mut sehän riittää. Lasti lähtee tällä viikolla Pietarista.
Siinä on sille mainetta ja kunniaa. Suoraan Suomen läpi Ruotsiin.
―Jos lasti ei jostain syystä tuu perille, sä lopetat peitehomman heti.
―Hei, mä oon just päässy Pietarin ykkösmiehen imuun.
―Sä lopetat sen välittömästi.
Ja varo muutenkin, miten paljon näyttelet lärviäs Helsingissä.
Onks Larssonista kuulunu mitään? ―Ai, Henkestä, vai?
Se on se Ruotsin―kontakti. Se kävi kylässä eilen. ―Mitä vittua?
―Älä huoli, se luottaa muhun. ―Luottaa? Mitä sä säädät?
Siis se tietää, että sä oot poliisi? ―Se luulee, että vaihdoin puolta.
―Mitä? Se kusettaa sua. Ei kai se tommosta usko.
―Sanotaanko niin, että mä olin aika vakuuttava.
―Hei, pidät mut ajan tasalla. Pidät ajan tasalla, saatana!
Mä kuulin, että sulla saattais olla vähän helpotusta.
―Saattais olla, joo. ―Mulla ois aika säännöllinen tarve.
―Mitäs sä maksasit?
Lopeta. Hei, mä sanoin, että lopeta.
―Et sä täällä mitään naista saa. Reikä ku reikä.
―Mä en tarvii seksiä vaan rahaa.
―Ei tääl kellään mitään rahaa oo. ―Mut ulkona on.
Mä annan tilinumeron. Kun rahat on tilillä, saat kamas.
No ni. Lähe menee.
(Englantia:) Miten paljon?
―Kymmenen kiloa.
Tämä on sinulle.
Anna se Ruotsin kontaktille.
―Mikä tämä on? ―GPS―paikannin.
Sen avulla löydät lastin.
―Hyvä.
―Älä sitten munaa juttua.
―Ei huolta, hoidan homman.
Mitä vittua?
Hei...
―Meille on vihjaistu, että sulla olis kamaa sellissä. ―Ei mulla mitään oo.
―Meillä päättyy vuoro vasta kahdeksalta aamulla.
Voidaan me yö näinkin viettää.
―Lundgrenko semmosta on väittäny? ―Ei kai me sulle sellasta kerrottais.
―Niin se vaan on. Uhkasi kostaa, ku en suostunu imee sen munaa.
―Et ala pyörittää mitään omin päin.
―Joo, kiitos.
(Manninen:) Lasti lähtee illalla Pietarista laivalla.
Botski on huomenna Suomessa. ―Mikä laivan nimi on?
―En minä tiedä. ―Mitä?
―Ne pudottaa lastin mereen. Me saadaan koordinaatit huomenna.
Hei, mä yritän parhaani. Näillä mennään.
Ja Harlamov ei epäillyt mitään? ―Ei, mitä syytä olisi?
―Saitko sen GPS―paikantimen?
Sinun osuus oli tässä. Minä hoidan loput.
―Et kai luule, että yksin lähdet veneilemään.
―Etkö sinä luota minuun?
―En, enkä edes itseeni.
―Älä nyt viitsi.
Hyvä on sitten, mennään yhdessä.
Äijä pääsee huomenna pois. ―Joo. Tää kakku on nyt lusittu.
―Onks sulla duunia siellä? ―Ei todellakaan.
―Tuu mulle töihin. ―Sulle?
―En pääse tarkastaa tilitietoja täältä, että kuka on maksanu ja kuka ei.
Saat neljäsosan tuotosta. Miltäs kuulostaa?
―Hmm. Se riippuu ihan volyymista. ―C'moon, sehän on ilmaista rahaa.
Ei tilitietojen tarkastamisessa oo mitään laitonta.
―Okei.
Haluut sä, että mä vien sanaa siviiliin? ―En.
Mutsi käy liiankin usein. Ja Nadja on kuollu.
Miksi minulle ei ole mönkijää?
―Tässä on tilaa kahdelle.
Tässä on koordinaatit.
Oletko ikinä käynyt pilkillä?
―Mitä sinä tarkoitat?
―Niin mä vähän ajattelinkin.
Mennään tuonnepäin paikantimen mukaisesti.
Ei vieläkään.
―Venataan rauhassa, kyl se sieltä tulee.
―Oot sä varma? Jos ei se saatana tuukaan.
Upea kalastussää.
―Et kai uskonut, että saalis jaetaan?
―En hetkeäkään.
Luulitko sinä että se jaetaan?
No, nyt se tulee.
Jumalauta, se on yksin.
―Siinä on kymmenen kiloa. ―Missä Larsson on?
―En tiedä. Ei se tullu. ―Ei tullu?
Miksei? ―Mistä minä tiedän? Ehkä sä olit oikeessa.
―Missä? ―Ehkä se ei luota muhun.
―Manninen, venaas vähän. Manninen, hei!
Mitä helvettiä siellä tapahtui?
―Se yritti ampua mut. ―Missä se Larsson nyt on?
―Mä arvioisin, että noin 60 metrissä.
―Ei vittu. Vittu.
Miten me tää selitetään?
―Ei mitenkään. Jos et sä puhu.
―Pakkohan tästä on puhua! ―Se paska yritti tappaa mut.
Oisko sen pitäny onnistua? Ja saada kama mukaan?
―Okei.
Okei.
Jos sä sanot, että hait kaman yksin, niin sä hait kaman yksin.
―Kiitti. ―Mut me ei, jumalauta, puhuta tästä enää ikinä.
―Sopii.
Mitäs seuraavaks tehään? ―Häh?
―Mitä mä teen seuraavaks?
―Lähdet ekalla mahdollisella koneella takaisin Ruotsiin.
―Ajattelin, että laittaisit mut linnaan. Operaatiohan on ihan kesken.
Toi nyytti oli alkusoittoa, joka pitää sun pomos vähän aikaa tyytyväisenä.
Siirtelisit mua pari viikkoa vankilasta toiseen.
Ja lopuks sijoittaisit mut Sörkkaan.
―Mä en nyt tajua, mikä tässä on idea.
―Sieltä vois löytyä mielenkiintosia... rakennelmia.
Ja Kuusiston Tarmo. ―Se on pikkutekijä.
―Mitä ehdin Henken kans jutella, ―
niin ehkä se ei ookaan niin pieni tekijä.
(Venäjää:) Koko lastiko?
―Suomen poliisi pääsi Larssenin jäljille ―
ja löysi GPS―laitteen.
―Entä Larssen? ―Livisti.
―Minne? ―Kukaan ei ole nähnyt.
Asunto oli tyhjä.
―Entä Petola? ―Pidätetty.
―Mistä? ―Ratsiassa.
Ajoi kai ylinopeutta ja autosta löytyi heroiinia.
―Saakeli vieköön, nyt pitää aloittaa alusta.
Mies on ääliö!
―Mitä tehdään?
―Ääliöt puhuvat usein ohi suunsa.
Me emme halua, että tämä idiootti puhuu.
Petolaa ei voida enää käyttää.
Hän saa olla varoittava esimerkki muille.
―Ymmärrän. Välitän tiedon eteenpäin.
―Hyvä.
Vantaan ja Riihimäen kautta tänne.
Oot viimeiset kaks viikkoa täällä. ―Okei.
―Mitä nopeammin opit talon tavat, sitä helpommalla pääset. ―Okei.
―Et oo missään ensimmäinen etkä viimeinen, se on helpoin tapa. ―Okei.
―Löydät sen silmän sokean pisteen, niin siinä on hyvä olla. ―Okei.
―Eihän toi okei oo vittuilua? ―Mitä?
Sä oot se Kari Petola. ―Mikä se?
―Se, joka oli Nadjan kans.
―Nadja on kuollu.
―Mä olin sen ex. ―Älä?
Onks meillä kana kynittävänä tai jotain? ―Älä rupee kukkoilee.
―Okei. ―Okei.
―Mitä, mitä, mitä? Irti! Mitä?
Mitäs täällä on meneillään? ―Ei mitään. Liukkaat lattiat.
―Näin on.
―Lähdes, Lundgren, osastolle.
Onks kaikki ok? ―Joo.
―Sori, että mä sekaannun, mutta tarviit sä jeesiä? ―En, ei.
Asiakas oli tyytymätön, ―
kun ei voi käyttää haluamaansa maksuvälinettä.
―Sulla on kai hyvä bisnes täällä. ―Nappikauppaa. Jotain pitää yrittää.
―Sama täällä. Vaikuttaa vaan siltä, että on vaikea saada nappia sisään.
―Ei se niin vaikeeta oo. Täällä ei oo koiria.
Vartijoilla on huono hajuaisti.
Ongelma on siinä, mistä saa käteistä. ―Sano muuta.
―Kaikki valuutta on palveluksia: seksiä, röökiä, suojelua, hiljaisuutta.
―Ei sillä paljon myytävää osteta. ―No, ei.
Jos maksuliikenteen saa toimimaan, sitte kauppa kukoistaa.
Mä oon sulle velkaa.
Sano, jos tarviit jotain. ―Ehkä joskus jotain pientä voi tarvita.
Moi.
Juttelin väkivallan poikien kanssa. Sun pitäis nähdä tää.
―Mikä tää on? ―Nadja Ivanovan ruumiinavauksen pöytäkirja.
Menee, menee. ―Käsi, saatana.
Vittu.
Vitun olkapää.
―Vedäs tosta. Se auttaa.
―Kiitos.
―Petola. ―Häh?
―Sulle on vieras. ―Mikäs vierailuaika nyt on?
―Alahan tulla.
Mä oon vähän miettiny, että mä otan sut ulos.
―Mitä? Joku toinen ois rakentanu tällasta kuviota vuosia.
―Sun kuviot tässä herättääkin kysymyksiä. ―Mitä sä meinaat?
Mikäs toi on? ―Nadjan ruumiinavauspöytäkirja.
Heroiinipitoisuudet on niin rajuja, ―
että se ei ois pystyny ite kävelemään ―
eikä varsinkaan hyppäämään kaiteen yli.
―Epäilet sä, että joku ois tappanu sen? ―En mä epäile, mä tiedän.
Kysymys kuuluu, kuka ja miks.
Sun asianajaja on täällä. ―Pääsenks mä aikasemmin pois, vai?
―Mistä minä sen tietäisin.
Ei kai täs oo mitään ongelmaa? Mähän pääsen pois ihan kohta.
―Poliisi sai verkkoonsa kymmenen kilon heroiinierän.
―Ei mulla oo sen kans tekemistä.
―Lähetys oli venäläisten ystäviesi omaisuutta.
―Kuka sä oot?
―Sehän vois olla kuka tahansa. Nadja oli narkkari ja kusetti kaikkia.
―Aika iso kusetus, että henki lähtee.
―Ehkä se on puhun väärälle tyypille kamapäissään.
―Ehkä se on puhunu kamapäissään muutakin.
Narkkari ettii fyrkat piikkiä varten. Tiedosta maksetaan rahaa.
Kymmenen tuhatta euroa. ―En mä oo mikään tappaja.
―Eihän sun tartte tehdä sitä ite. Järjestää vaan, että niin tapahtuu.
―Musta tuntuu, että sun pitäis lähteä.
―Sä et edes tiedä, kuka se on. ―Okei, kuka se on?
―Se on Kari Petola.
―Siis mitä?
Mä tsekkasin Tarmo Kuusiston. Se pyörittää isoa kamakauppaa täällä.
―Se pääsee viikon kuluttua ulos. Kuinka lähelle sä oot päässy sitä?
―Sen verran lähelle, että mä voisin hyvin kuvitella, ―
että se mustasukkasena miehenä ois voinu tilata Nadjan murhan.
En mä voi tappaa jätkää, joka on pelastanu mun hengen.
―Sun äitis on hyvin nuorekas nainen, on paljon onnellisia vuosia edessä.
―Mä voisin tappaa sut tosta hyvästä.
―Sä saat joko kymppitonnin tai perinnön, ―
ja minä luulen, että kymppitonni on enemmän arvossa.
No niin, nousee, nousee.
Nousee, nousee. ―Ai, saata... Vitun käsi.
―Rakastit sä sitä? ―En. Rakastit sä?
―Nousee, nousee. ―Ai, saatana!
―Annas tulla nyt. ―Jeesaa vähän.
―Anna tulla nyt. ―Auta nyt, perkele. Nosta nyt!
Oot sä kuuro?
Mikä vittu sua vaivaa?
Voi vittu sun kanssas!
Onneks mä pääsen vittuun täältä huomenna.
(Kivi:) Oiskohan jotain semmosta, ―
mitä sä et oo kertonu ja mitä mun pitäis tietää?
―Voi helvetti, Kivi.
―Nadjan kuolema tutkitaan murhana. Siitä tehdään dna―tutkimus.
―On ihan hyvä, että se juttu tutkitaan.
(Puhelin.)
Terve.
Joo, oon ihan ok.
Mitä? Milloin?
Sopii hyvin.
Mä koodailen sulle myöhemmin. Okei. Moi.
Se oli se sun pikkutekijäs, Kuusiston Tarmo.
Tarjosi mulle isoa keikkaa. Pitäis lähtee Pietariin hakee viel yks lasti.
―Se on sitte viimeinen lasti. Tää loppuu tähän.
Mikäs tää oikein on? ―Se on auto.
―Pitääks mun ajaa tää rottelo Pietariin?
―Ei ollu luksusautoja tilauksessa.
Sillä on ihan hyvä käyttöarvo. ―Et oo käyny siellä viime aikoina?
―No, en. ―Niin mä vähän ajattelinkin.
―Ei sillä oo väliä, mitä sä viet, vaan sillä, mitä sä tuot. ―Totta.
Mitä jos menee prässit ruttuun? ―Lähes menee.
Oot illalla rajan yli. ―Joo, Sipoon rajan yli.
―Soita, kun tuut takasin.
(Puhelin.)
Sergei, Kari tässä.
―Ole varovainen.
―Tulen Pietariin, mennään illalla ryyppäämään votkaa.
―Ei, ei tänä iltana.
―Entä huomenna?
―Ei.
―Sergei, onko kaikki kunnossa?
―En voi puhua.
(Puhelin.)
Haloo. ―Tare.
Kari. Onneks olkoon.
Sä selvisit tästä testistä tosi hyvin. ―Siis... mistä helvetin testistä?
―Kyllä sä tiedät. ―Tota...
―Harlamov haluaa tietää, pystyt sä ottamaan käskyjä sokeasti vastaan.
Oli ne kuinka synkkiä tahansa. ―Mä en tiedä yhtään, mistä sä puhut.
―Mä soitin sille. Kerroin, että Kuusisto on valmis isompiin juttuihin.
―Mitäs Harlamov sanoi?
―Tervetuloa johtoportaaseen.
Mulle olis tulossa tänään erä anabolisia. Tuut sä jeesaa mua?
―En mä oikein tiedä. ―Mä laitan osoitteen myöhemmin.
Tuu ajoissa paikalle.
Kivi, Manninen tässä, moi.
Meidän pitäis nähdä.
Mitä Kuusisto tarkalleen sanoi sulle?
―Se sanoi, että sitä rupesi pelottaa ne venäläiset.
Nadjan kuolema oli sille jonkinlainen varoitus.
―Me ollaan venailtu Kuusistoa yli tunti. Musta tuntuu, ettei se tule.
―Ei kai siinä mitään. Sovitaan uus aika.
―Ei me nyt sovita mitään uutta tapaamista.
Tää loppuu tähän. ―Mikä?
Mä en puhu venäjää. ―En mäkään, eikä kukaan laitoksellakaan puhu.
Sen takia tää meinas jäädä tutkimatta. ―Mikä?
―Kävin Venäläisessä kirjakaupassa ja pyysin niitä kääntämään tän.
"Kari tappaa mut. Ihan varmasti tappaa."
"Se tappaa mut, koska mä kerroin Sergeille, että se on poliisi."
―Nadja.
―Sä lähdet nyt lusimaan oikeesti. Ja aika pitkäks aikaa.
―Sä et vois mitenkään kadottaa tota lappua?
―En. ―Oot sä ihan varma?
―Kyl mä oon ihan varma.
―Mä en vaan ymmärrä, miten sitä tuntee tekevänsä kaiken oikein, ―
ja silti kaikki loppuu tälleen ikävästi.
―Se on, Manninen, ohi nyt.
―Hei, ootas.
Tossa. ―Mikä tää on?
―Siinä on kaikki ne rahat, joista sulla ei oo kuittia.
―Yrität sä lahjoa mut? ―En. Mä palautan ne.
―Nyt sä palautit.
Perkele.
Tare.
Mitä sä meinaat? ―Sä valehtelit. Ei oo mitään testiä.
Sut halutaan veks pelistä.
―Ja luulet, että sä voit tappaa mut? ―Kyl sä tiedät, se on sä tai mä.
―Ja sä oot tänään jo tappanu yhden.
Kiven. ―Minkä vitun Kiven?
―Sä tapoit huumeyksikön poliisin Janne Kiven. ―Älä tuu lähemmäs.
―Räjäytit sen autoon peittääkses omat jälkes. ―Mä en usko sua.
―Tare, hei. Ampuminen on helppoa elokuvissa.
On eri asia painaa liipasinta tietäen, että tekee jotain peruuttamatonta.
Ihminen ei oo sen jälkeen entisensä.
―Kyl mä pystyn painaa liipasinta. ―Pystyt sä?
Nyt se on joko sinä tai minä.
Ai, saatana...
Poliisin surma virkatehtävissä ―
on kohtuuton tragedia menehtyneen omaisille ja kollegoille, ―
myös osoitus siitä, kuinka vakavasta yhteiskunnallisesta uhasta...
(Puhelin.)
Karin, tämä on sinulle.
―Onko siellä Karin Lundström?
―Puhelimessa.
―Sinä ja minä tavattiin erään potilaan yhteydessä.
Jannika Pärsson.
Nimeni on Manninen, muistatko? ― Muistan.
―Hienoa, ajattelin vain miten hän voi.
Voiko hän paremmin?
―Sinäkö ne rahat lähetit?
―Pitää paikkansa.
―Kirjeissä ei ollut lähettäjää enkä tiennyt mitä tehdä rahoille.
―Siinähän luki että ne ovat Jannikalle.
―Hän karkasi kesken vieroituksen heti kun pääsi jaloilleen.
―Mitä sinä sanoit?
―Hänet haudattiin kaksi kuukautta sitten.
Viimeisiä matkustajia lennolle AY137 pyydetään siirtymään lähtöportille.
Matkustaja Pekka Manninen, ―
olkaa hyvä ja siirtykää välittömästi lähtöportille 17.
(Nadja:) Miks sä haluat auttaa mua?
(Tare:) Kyl mä pystyn painaa liipasinta.
(Kivi:) Se on, Manninen, ohi nyt.
(Andrei:) Pystytkö tekemään mitä pitää?
Tekstit: Anna Alho YLE 2011